Obětní kámen
Kraj: Plzeňský
Okres: Klatovy
GPS souřadnice: 49.3998750N, 13.7585019E
Odkaz do map: https://mapy.cz/s/dogucesesu
Byl krásný den a já jsem se po
boku člobrdice toulal nádhernou jihočeskou přírodou. Z oblohy na mne
shlížel kamarád Puňťa, který mi svými paprsky zahříval kožíšek. Vlahý větřík
vanul a příjemně mne šimral. Ptáčci mi pěli do kroku ty nejkrásnější písně, jaké
jen zapět umí. A já jsem byl ten nejšťastnější chlupáč pod sluncem.
Svištěl jsem z mírného
kopečka po měkoučké prašné cestě po boku člobrdice. Po levé tlapce měl jsem
vzrostlý borový les, po tlapce pravé mi rostla spousta malých boroviček. Než
jsem se nadál, i po levé tlapce jsem měl jeden rozčepýřený stromek vedle
rozčepýřeného stromku a vysoké borovice bych pohledal.
Svištěl jsem kupředu,
s očadly a ušadly v pohotovosti a s famfrňákem na stopkách.
Příroda, kterou jsem svištěl, ták krásně voněla. A jak krásně kvetla, to vám
byla, kamarádi, podívaná. Vedle cesty merčil jsem heřmánek i náprstníky. Na
heřmánku merčil jsem včelky i kamarády čmeláky. U náprstníků se proháněli snad
všichni kámoši z hmyzí říše. Merčil jsem motýly i broučky a dokonce i
mravence z blízkého mraveniště jsem zmerčil.
S očadly navrch hlavy
svištěl jsem přírodou, když v tom mi kožíšek prozradil, že brzy budu na
místě mne ták dobře známém. Kde, to mi samozřejmě neprozradil. Co mi ovšem
prozradil, bylo, že v místech, kde se začne zem po mé levé tlapce zvedat a
kde bude růst mladá borovička vedle mladé borovičky, tam se objeví pěšinka, po
které se mám vydat dál.
Jak mi kožíšek řekl, tak jsem
udělal. Promrkal jsem očadla, našponoval ušadla a famfrňákem jsem zhluboka
zavětřil. Krok jsem zpomalil a dál jsem tlapkal pomalu, tempem tlapka tlapku
mine. Utlapkal jsem jen pár kroků, když v tom se po mé levé tlapce
objevily vysoké borovičky. Zmatený jsem pokračoval dál. Tlapkal jsem pomaleji
než pomalu, když v tom jsem jí zmerčil. Byla tam, vyšlapaná ve vysoké
trávě, vedoucí mezi pidi stromky, úzká pěšinka.
Jen co jsem pěšinku zmerčil,
radostí jsem si povyskočil. Kopnul jsem do vrtule, zamával jsem člobrdici
chvostem na rozloučenou a rychleji než rychle vyrazil jsem kupředu. Usvištěl
jsem mnoho kroků, když v tom jsem změnil směr. Vysokými kroky tlapkal jsem
po pěšince. Na konci pěšinky, na začátku lesa, skočil jsem dlouhý skok a
v mžiku jsem opět svištěl. Usvištěl jsem jen pár kroků, když v tom se
jen mrňousek přede mnou objevil obrovský kámen. V tu chvíli jsem moc dobře
věděl, kde to jsem.
Kámen jsem poznal už
z dálky. Když jsem se k němu prvně vydal, myslel jsem si, že mne čeká
oběd. Tehdy jsem z úst člobrdice slyšel, že mám hledat obědní kámen. Jaké
mne však čekalo překvapení, když jsem kámen objevil. Tehdy jsem zjistil, že
není obědní, ale obětní, a to je, kamarádi, moc velký rozdíl.
Dnes, stejně jako tehdy, jsem u Obětního
kamene neposvačil. Ale to mi vůbec nevadilo. Byl jsem na místě moc krásném,
které se bude za pár let jen špatně hledat. Už nyní je krásně ukryto před všemi
zraky, které nevědí, jaké místečko malé borovičky skrývají.
Komentáře
Okomentovat